- Detta har hänt... - De är borta.
I kväll kan folket I Wayward Pines äta riktig mat. Stan återhämtar sig.
Prata du, men jag vägrar acceptera att jag har vaknat I en diktatur.
Wayward Pines behöver en ny generation.
Ni har alla äran att föda den första generationen-
-av 100 % ursprungliga medborgare.
Första generationen skadar inte varandra.
Jag utvisade honom. Abbierna skadade honom.
Det viktiga är att vi försöker överleva I Wayward Pines.
Jag vill veta var vi är och vad stängslet är till för.
Vad är det för varelser-
- och hur kan en minderårig kretin styra allt detta?
Det var en gång en stad-
-långt borta I både rum och tid.
Runt staden fanns ett stängsel.
Bortom stängslet fanns varelser.
Hemska varelser, avarter på människan.
Men innanför stängslet fanns en pojke.
Eftersom han var så ung visste han inte-
-hur speciell han var.
- Uppdatering? - Oförändrat.
- Hör ni mig? - Allt är lugnt.
Det är bara ett rådjur här. Här är ett rådjur!
Uppfattat.
- Hörde ni nyheten? - Tyvärr inte.
- Abbierna har stuckit för gott. - Tror du verkligen att de stack?
Man måste få hoppas. Annars blir folk helt koko.
Ska vi fira med en öl på Biergarten?
Jag slutar om fem.
Jag vet. Det som händer I Wayward Pines stannar I Wayward Pines.
Det måste det. Det finns ingen annan kvar.
Inte nånstans. Bokstavligen.
- Abbierna är inte borta. - Men de retirerar.
Mario bekräftar det. Inget på kamerorna på två dagar.
Två dagar. Vi måste göra fler tester.
Värmekamerorna täcker sex mils radie. Eldkastarna fungerade.
Vi har bara koncentrerat oss på att döda dem, inte skrämma dem.
Det här öppnar upp nya möjligheter.
Vill du inte veta hur det är där ute?
Du har satt ut folk där. Om Ben Burke är död...
Då har du dödat en I första generationen.
Det sägs att varelserna är borta. Hörde du det?
- Folk pratade på jobbet. - Kan de ha flytt?
Jason kanske har mer information.
- Varför litar alla på grabben? - För att han har tränats till detta.
- Som nån prins? - Ibland måste man sluta fråga.
Det kan jag inte.
Det här är inte lätt.
Vad var det?
Det är nåt på bottenvåningen. Stanna här.
Hej, Jason.
Den lille pojken var Wayward Pines förstfödde-
- och han uppfostrades av en smart man och dennes syster.
De älskade honom som vore han deras son-
- och lärde honom den nya världens viktiga läxor.
Du är så nyfiken på dem.
Ser du honom? Han var revisor.
Men I Wayward Pines ska han få ha en liten affär-
- där ha kan tillverka leksaker. Göra honom glad I hjärtat.
Och det här är Emely Martin.
Hon var vildmarksguide och kunde allt om växter, djur och överlevnad.
- Vad finns det för djur nu? - Det är en ny värld nu.
- Vad ska de göra när de vaknar? - Vi hjälper dem anpassa sig.
En del lyckas. Det är inte lätt för alla.
- Det vi gör är onaturligt. - CJ...
Han måste få veta det. Ska han lära sig, bör han veta allt.
Du kommer att finna på råd, för det här är din värld.
Du har det viktigaste jobbet av alla.
Hon kom just. Jag var på väg till dig.
Jag sa att det gick bra att släppa in en gammal sköterska.
- Jag kan stanna. - Det behövs inte. Eller hur, Pam?
Nej. Vi klarar oss.
Du sover inte tillräckligt. Det ser jag alltid.
Vad gör du här?
Vi kom överens om att du skulle stanna I huset.
Vi var inte överens. Det var oroliga tider.
Du dödade Pilcher.
Ja. Förstår du varför?
Varför jag dödade min bror?
Jag har sett på.
Jag hade noga observerat allt som David jobbade för att bygga.
Och de svåra beslut du har tvingats fatta.
Upproret, dödandet... Ben.
- Har du glömt din uppfostran? - Nej.
Inte?
Jag har läst Pilchers planer.
Om vi planterar mer gröda vinner vi säkerhet och styrka.
När vi blir fler kan vi starta nya kolonier bortom stängslet.
Jag var med när David gjorde upp planerna.
Jag kan vartenda steg. Jag kan dem I mörkret.
Vill du låta mig leda dig?
Hur skulle det se ut att jag välkomnade dig tillbaka?
Som att du har utvecklats till en stor ledare.
Duktig pojke. Ja.
Så festligt. Vem ska de avrätta I dag?
- Vem är det? - Den som sägs ha dödat Pilcher.
- Hans syster. - Dödade hon sin bror?
Hon gjorde det för att rädda staden hon var med och byggde.
Hon bor I ett läskigt hus I utkanten av stan.
Många vet varför vi är här. En gammal vän har återvänt.
Vissa känner henne som Wayward Pines mamma.
Pam Pilcher sattes på prov på invasionsdagen.
Hon hade bara några sekunder på sig att fatta ett beslut.
Vi sörjer förlusten av vår ledare, men vi fortsätter att utvecklas.
Med tiden läker vi.
Framtidens väg går I expansionens tecken.
Vår expansion utanför stängslet runt Wayward Pines.
Men för att överleva måste vi ha en enad front.
Så jag har tur att få Pam vid min sida-
- när vi tar våra djärva steg mot framtiden.
Jag väljer att förlåta och det borde vi alla göra.
- Miss Pilcher. - Trevligt att ses.
- Skönt att ha dig tillbaka. - Vi får ta ett glas, Arlene.
- Jag kan inte lova nåt. - När du har tid.
Det är mycket nu. I alla fall för mig.
Dr Yedlin. Du ser frisk ut.
- Har vi träffats? - Ja. För längesen.
Jobbar du här nu?
- Det är en skola. Vill du lära nåt? - Vad skulle det vara?
Kanske hur vi tillämpar medicin här I Wayward Pines.
Du tvingades bort.
Det är svåra tider för alla.
Du kände inte David. Du var inte här.
Jo, men du var inte vaken.
Du är visst ihop med frun igen.
Det måste vara svårt.
- Men intressant I sängen. - Ursäkta?
Är det som första gången? Efter 2000 år?
Åh, ni har inte fullbordat äktenskapet igen.
Du är rätt meningslös här om du inte sätter I gång.
Vad har du för mening, då?
Jag togs inte från Hawaii bara för att tjäna min fr...
Hawaii.
Den där bartendern gjorde en grym Mai Tai.
Sheriff Pope och jag blev fruktansvärt bakfulla.
Tror du att Hawaii bara handlade om dig?
Jag måste städa upp här, så vi kan väl småprata senare?
Ja. Det ska vi.
- Jag vill ha en rapport. - Aj aj, kapten.
Och pojken växte.
Han upptäckte och studerade, lärde så mycket han kunde.
Men när han växte började världen kännas liten.
Himlen kom närmare. Träden verkade krympa.
Stängslet begränsade honom.
Han ville vara djärv. Han ville pröva större avstånd.
Han ville upptäcka nya trakter.
Så hårt du arbetar.
Men festen är här borta.
De är inte mina vänner. Du tvingade hit dem.
De ville komma. Vem vill inte fira dagen då du vaknade?
- De tycker inte om mig. - Jodå. Varför säger du så?
Jason, gå tillbaka till festen.
- Hon har rätt. Alla väntar på dig. - Jag sa just det.
Du behöver övertalas.
Sheriff Pope kommer med en ny glassmak bara till dig.
Det låter smaskens.
- Gå dit och börja, så kommer vi. - Tack.
Tycker du synd om dig på din födelsedag?
Jag vet precis. Jag har också känt så.
- Och hon låter dig inte vara ledsen. - Aldrig.
Vet du vad? Du kan komma till mig när du vill.
Du kan prata om dina tankar och känslor.
Det är min gåva till dig, utan bäst före-datum.
- Jag vill inte särbehandlas. - Det är din rätt som stadens son.
Alla I första generationen är det.
Men du kom först. Och du är deras.
De är väl mina riktiga föräldrar?
Pam och David? På ett sätt, ja.
Och vilka planer de har för din framtid!
Oroa dig inte för barnen. De är dina vänner.
De vet att de en dag snart kommer att stå bakom dig.
Vi ska börja undersöka möjligheter för ett liv utanför Wayward Pines.
Visst är det underbart?
Men för att samhället ska vara så starkt som möjligt-
- kommer de viktigaste stegen att tas här av er.
Just det. Jag vill betona "fort" I ordet fortplantning.
Evan?
Vi börjar med K.
- Fint. - Ja?
Vi ska väl inte paras ihop innan studenten?
Inte officiellt, men några av era kompisar har inte väntat så länge.
Räck upp handen om ni redan är på gång.
Innan vi börjar vill jag att Dana McKinnie, Julie Jackson-
- Riley Ford och Lucy Armstrong-
- samlar ihop sina saker och följer med mig ut.
Ni fyra kan gå till biblioteket-
- där mrs Randolph har lite läsmaterial till er.
Har vi gjort nåt fel?
Nej då. Ni har bara inte blommat upp än.
När ni gör det kommer ni att kunna delta.
Tills dess får ni läsa in er på det. Okej?
- Mycket imponerande. - Pilcher hade varit stolt.
Jag vet inte om du har tillstånd. Med tanke på situationen...
Du hörde vad Jason sa. Jag ska välkomnas tillbaka.
- Du vill väl lyda order? - Ja.
Pam?
- Där var du. - Vi hade väl inget möte?
Är du säker på att du får vara här?
Var inte dum. Jag...
Tänk att du har gjort det här, dina svårigheter till trots.
Det är ett mirakel att du överlevde.
Ja. Nu ägnar jag min tid åt att studera deras vanor.
Jag söker svaga punkter I den genetiska koden. Det är tidsödande.
Naturligtvis. Svårt för en hypnotisör.
- Jason verkar lita på dig. - Och dig. Inte mycket att välja på.
Det är svårt att vara ledare I kristider. Mycket ansträngande.
Min bror var viktig för dig och jag är ledsen för det jag måste göra.
Försök förstå mig.
Jag respekterar det.
Men jag tänker inte välkomna dig hem som nån sorts hjälte.
Tror du att jag vill bli hyllad för mitt dåd?
Du kanske vill ha förlåtelse? Det får du inte av mig.
Det är nog bäst att du går.
Ta hand om dig, Megan.
Hej. Kom in.
Låt mig snygga till dig, Theo.
- Pam Pilcher. - Vad är det med henne?
Hon var på Hawaii när de tog oss.
Vissa valde att komma hit. Folk som trodde.
Och de som inte valde?
Var är din ring? Din vigselring?
Jag fick aldrig den.
Hon sa att Hawaii inte handlade om mig.
Jag har också luckor I det förgångna.
Hon är tillbaka. Kom.
Det var det.
Kommer du ända hit?
På grund av sjukhuset. Vi är farligt underbemannade.
Det kan vi prata om I morgon.
Jag har gått rätt långt.
Jag behöver inget hembesök.
Hur kändes det att de ett barn om förlåtelse?
Det är väl därför du är tillbaka?
- Men du bröt mot din egen regel. - Jag hjälpte till med grunderna.
Du hade dina skäl för vad du gjorde på invasionsdagen.
Det var ingen invasion. David släppte in dem-
- och det var ett oförnuftigt beslut. Det var mitt med.
Att skjuta din bror I bröstet? Varför gjorde du det?
Han hade gett upp. Det slog slint för honom.
Var det nåt mer, doktorn?
Ja, Hawaii. Du sa att...
- ...ni inte var där för mig. - Sa jag det?
Vilken otrolig urvalsprocess.
All tid ni la på att välja folk-
-och sen tog ni bara oss.
Och här är du nu - vid liv.
Ni hade väl instruktioner?
För vem ni skulle behöva här?
Hundratals läkare I Boston, men ni valde mig.
Alla valdes av en anledning.
En slumpmässigt vald läkare? En arkitekt?
Tack för att du kom, doktorn.
- Har du hittat nåt? - Vad är "variola major"?
- Saknas den? - Ja, kanske en.
Räkna igen. Jag ringer dr Yedlin.
Som ni vet hade Pilcher specifika planer.
Han skrev om att återta dalen och söka drickbart vatten norrut.
Utvidga området. Men originalplanen är viktig.
- Pam kan detaljerna. Hon kommer. - Varför?
För att jag vill ha henne här. Första gruppen går ut nästa vecka.
Det var ambitiöst.
Pam. Slå dig ner.
CJ, hur ser planerna ut vad gäller skörden?
Det tog tid att hitta bördig jord första gången.
Vi ska försöka hitta större variation den här gången.
- Bra. - Mario, har du nån I din grupp...
- Detta är ett privat möte. - Ställ er upp sakta och gå ut.
Rör varken varandra eller nåt annat.
Du sitter kvar där du är.
- Vad har hänt? - Hon tog smittkoppor I labbet.
Du vill väl skydda den här stan? Okej. Låt oss ta prover.
- Det bestämmer jag. - Bara e smittkoppor.
- Du sövs och sätts I isolering. - Det behövs inte.
Hon kan smitta alla.
Hon vill döda oss allihop.
Wayward Pines skulle vara mänsklighetens räddning.
- Det är det. - Nej. Det är slut.
Du försöker sabotera oss.
För det är så historien slutar. Det har jag vetat sen min bror dog.
- Du dödade din bror. - Han dödade Ben Burke och andra.
Vi vänder oss mot varandra. Vi känner bara hat.
CJ, du om nån vet det.
Vad du har sett, vad vi har gjort.
Vad hände med drömmen?
Jag försöker ge dig en gåva.
Jag uppfostrade dig till ledare och jag ber dig-
-att leda folket mot fred.
- Jag släppte in dig. - Nu får du ta itu med mig.
Ta henne.
- Abbyhotet är under kontroll. - Bra.
Vi vann. Förrädarna är borta.
Kates bombare och deras hejdukar. Jag tog hand om dem.
Var är Pilcher? Jag vill berätta för er båda.
- Jason, han... - Nej. Nej.
- Du har lärt mig detta. - Nej.
Du hade rätt. Deras liv är I mina händer. De tog det för givet.
- Jag var tvungen att döda dem. - Nej.
Inför varandra på knä.
Det jag har gjort kommer att gå till historien.
Nej, nej, nej. Det är inte det vi vill att du ska göra.
Vad? Det blir inget samhälle om inte alla står bakom mig.
Hur vågar du?
Alla förluster är tragiska, för att vi är så få!
Och du vill fira? Bli en legend?
Nej. Så har vi inte uppfostrat dig.
Ingenting med mord är mänskligt.
- Har du alltid vetat det? - Vad, raring?
Att hans plan skulle misslyckas?
Jag ville inte tro det.
- Det är därför du är här. - Du kan fatta rätt beslut.
Och låta alla dö?
Hör du hur det låter? Döda oss med smittkoppor?
Skulle jag tillåta det som stadens son?
Du är inte bara stadens son.
Vad är jag mer?
Du är min son.
Jag har uppfostrat dig att bli lika orubblig som jag själv.
Det enda viktiga är att vi rättar till vårt misstag.
Jag slutar inte. Jag hittar ett sätt.
Raring. Du kan låta mig dö av smittkoppor eller döda mig.
Hon hann inte smitta nån. Hon är I inkubationstiden.
Du har räddat staden. Du är en hjälte.
De kanske kommer att uppskatta det.
Vi kan ge henne motgiftet nu.
Det är inte ditt beslut.
- Minns du sagan jag brukade berätta? - Sagan om Wayward Pines.
Din saga.
Du berättade aldrig slutet. Fanns det ett slut?
Det spelar ingen roll. Sagor är inte sanna.
Det var min fantasi om vad staden kunde bli.
Jag berättade aldrig det verkligt otäcka.
Okej.
Pojken var vuxen.
Han såg på sin stad och visste att han kunde göra vad han ville.
Han ville ha mer, men merparten tillhörde odjuren.
När han insåg det kände han sig ensam.
Och han blev väldigt, väldigt ledsen.
Och I sin sorg mindes han hur speciell han var.
Så han blundade och bad om nåd.
Är det gjort?
Vi borde prata om vilka som blir första gruppen.
Jag vill inte förlora de mest värdefulla, men vi behöver experter.
CJ kommer att vilja åka. En ingenjör vore bra. En soldat.
Jason, vill du prata om vad som hände?
- Hej. - Hej.
- Mår du bra? - Nej.
Jag tittar ständigt efter klockan.
Som om tid betyder nåt här.
Jag fick aldrig några presenter av pappa.
Varken till jul eller födelsedagar.
Sen dog mamma.
Efter begravningen skulle jag skaka hand med honom.
Då tog han av klockan-
- som han fått när han pensionerades från varvet.
"O'Clancy's kl. 17.30."
Jag hade aldrig tagit en öl med pappa.
Jag gick dit och där satt han.
Två öl.
Varje torsdag kl. 17.30, det var vår rutin.
Jag undrar vad som hände den torsdagen-
- kl. 17.31 när han använde mobilen som han hatade så mycket-
- och ringde, men jag svarade så klart inte, för jag var borta.
Och när ringde han polisen? Hur länge väntade han?
Kom han tillbaka torsdagen därpå?
Man ska inte tänka så, för det förtär-
- och man klarar inte att leva, men du ska veta-
-att jag aldrig glömmer det.
Text: Veronika Haraldson www.sdimedia.com